A Jókai-kódex tagadó szerkezetei
É. Kiss Katalin
ekiss@nytud.hu, MTA Nyelvtudományi Intézet/PPKE

1. Bevezetés
Irásomban a XIV. századi magyar nyelv tagadó szerkezeteit elemzem a Jókai-kódex alapján. A Jókai-kódex a legkorábbi, 1370 után készült, 1448-ban másolt nagy terjedelmű nyelvemlékünk. Tagadó szerkezetei olyan archaikus jegyeket mutatnak, melyek a XV-XVI. századi nyelvemlékekből már általában hiányoznak (a korábbi nyelvemlékekben pedig azok kis terjedelme miatt nem fordulnak elő). Ezekből az adatokból a XIV. századot megelőző időszak tagadó szerkezeteire nézve is következtetéseket vonhatunk le. 
A Jókai-kódex tagadó szerkezeteit a mai magyar tagadó szerkezetekkel összevetve  vizsgálom. Két alapvető különbséget emelek ki: I. Míg a mai magyarban a tagadott igekötős ige (egy-két szerkezetet kivéve) fordított szórendű, a korai ómagyar korban az igekötő az esetek nagyobb részében megelőzi a tagadott igét. II. Míg a mai magyarban a tagadószó hordozza a tagadást, és a se-névmások csupán a tagadószóval egyeztetett alakok, a korai ómagyar korban a se-névmásoknak is lehetett tagadó erejük. További, kevésbé mélyreható különbségeket is kimutatok, például: III. A mai magyarban a sem az ige utáni mondatszakaszban is előfordulhat, ahol minimalizáló partikulaként funkcionál. A korai ómagyarban a sem-nek még nincs ilyen funkciója. IV. Míg a mai magyarban a se-névmások akár az ige előtti, akár az ige utáni mondatszakaszban állhatnak, a Jókai-kódex mondataiban az ige előtti mondatszakaszban találhatók. A Jókai-kódexben megfigyelt tényeket megpróbálom két feltételezett korabeli tagadó szerkezet változataiból levezetni. Amellett érvelek, hogy az egyik szerkezetcsalád egy korábbi nyelvállapotot tükröz, a másik viszont a mai nyelvállapothoz közelít. A változásokból a Jespersen által feltételezett tagadó ciklus rajzolódik ki: a kikövetkeztethető ősmagyar/korai ómagyar kori nyelvállapot, a Jókai-kódex és a mai magyar nyelv e ciklus egymást követő stádiumait képviselik.
	A tanulmány a következőképpen épül fel: A 2. részben a tagadószó helyét, a 3. részben az igekötőnek a tagadott igéhez viszonyított helyét vizsgálom. A 4. részben a se-névmások és a tagadás viszonyával, az 5. részben a sem szerepével foglalkozom. A 6. részben megkísérlem felállítani a Jókai-kódex tagadó mondatainak szerkezetét. A 7. részben a nyelvtörténeti adatokban kimutatható változási tendenciát a Jespersen-féle negatív ciklussal azonosítom.

2. A tagadószó helye
A mai magyarban a tagadószó általában a topikra és állítmányi részre tagolódó mondat állítmányi része előtt áll: semleges mondatban egy igével kezdődő igei kifejezés vagy névszói állítmánnyal kezdődő névszói kifejezés előtt – l. (1a), fókuszos mondatban pedig egy fókuszból és az igei (vagy predikatív névszói) kifejezésből álló mondatszakasz előtt (1b). Ritkábban a tagadószó a fókusz és az igei kifejezés közé kerül (1c), sőt, egyidejűleg mind az igei kifejezés előtt, mind a fókusz előtt megjelenhet (1d).  

(1)a. János nem küldött üzenetet.
    b. János nem Péternek küldött üzenetet.
    c. János Péternek nem küldött üzenetet.
    d. János nem Péternek nem küldött üzenetet.

A nem a hanem-mel páros kötőszót alkotva főnévi, melléknévi, határozószói és igei kifejezéseket is összekapcsolhat, például:

(2)a. János nem Péterre, hanem Istvánra szavazott.
    b. János nem hazasétált, hanem beült egy taxiba.

A Jókai-kódex-ben a tagadószó leggyakrabban (1a)-hoz hasonlóan az ige előtt áll:

(3)a. hogÿ appastaloknak ideÿtelfuguan vÿlag nem vallot olÿ czudas embereketh 1/24
    b. hog mellet ew nem tehetuala hog az ÿsten megtekellene 5/7

Az (1b)-hez hasonló fókusztagadásra is találunk számos példát – l. (4a-b). Az ilyen példákban a tagadószótól megelőzött fókusz szinte mindig egy párhuzamos hiányos mondat fókuszával van szembeállítva (azaz, e korban a fókusz még többnyire nem implicit, hanem kifejtett alternatívák közül való kimerítő azonosítást fejezett ki). 

(4)a. …az baratokot kÿk akarnakuala tudománÿnac vtan ÿarni: es nem alazatossagnac 107/3
    b. nem paÿzual fegyuerkedet auagÿ pykonhokual de zent kerestnek yegyuel 147/13

Ugyanakkor a fókusz és az igei kifejezés közötti tagadószó (1c,d) a Jókai-kódexben még nem fordul elő.
A nem…de… – a mai magyar (2a)-hoz hasonlóan – főnévi, melléknévi, határozószói kifejezéseket is összekapcsol – l. (5); igekötővel kezdődő igei kifejezések összekapcsolására viszont nincs példa a Jókai-kódexben. 

(5) Melÿ bozzosagokot frater Bernald bÿzon zent nem czak engedelmest de es vÿgasagost zenuediuala 20/23

3. A tagadószó és az igekötő (igemódosító) szórendi viszonya
A mai magyarban a tagadott igekötős ige fordított szórendű (6a), kivéve néhány archaikusnak ható (többnyire modális értelmű) szerkezetet, melyben a tagadószó az igekötő és az ige között áll (6b-e):

(6)a. Nem mondom meg.
    b. Amíg meg nem mondod,…
    c. Ha azonnal meg nem mondod,…
    d. Meg ne mondd!
    e. Meg nem mondom!

A korai ómagyarban mindkét szórendi változat megvolt. A Jókai-kódexben 30 tagadott igekötős igét tartalmazó mondatot találtam. Közülük 19 mondatban egyenes szórendű az igekötős ige (7), 11 mondatban pedig fordított szórendű (8):

(7)
i. 	Te hat zent ferenc sem magat valta az heÿlbelewl sem arczaÿat le nem haÿta menbewl 16/4
ii. 	hogÿ ezt senkÿnek megnem ÿelentene 27/4
iii. 	de hogy zent attÿanak frater Rufinus megnem mondottauala 51/12
iv. 	De aldott cristus sonha hÿwembernek zÿuett meg nem kemeneÿtÿ 52/25
v. 	nagy elÿg hogÿ meg nem haluala 65/23
vi. 	vgÿ hogÿ mendenestewlfoguan semmÿ meg nem ÿelennek 66/19
vii. 	hogy sonha vÿaban meg nem ÿlentekuala 67/11
viii. 	vgÿ vakarom el hogÿ sonha touaba meg nem ÿelennek 67/17
ix. 	Es az Ver touaba kÿ nem futott 69/1
x. 	frater Jacab kerde ewtett mÿre az vÿgassagban a versett meg nem valtozttattÿauala 73/5
xi. 	ha meg nem kayaltandod kegyetlennek ew kegyetlensegett 95/15
xii. 	akyt megnem sepretuala 98/2
xiii. 	mÿre az leuelet meg nem hagyauala vegeznÿ 141/19
xiv. 	Es sonha az baratoktol el nem menenek 145/13
xv. 	ky lelket megnem ewlhet hanemczac testet 151/5
xvi. 	Es sonha megnem sert tyteket valamÿben 151/18
xvii. hogÿ sem lelkest sem valamÿnemew allatot meg ne sercz 151/26
xviii. senkyt megnem sertuala 153/1
xix. 	sem megnem sertettetÿkuala valakytewl 153/1

(8)
i. 	Te nemÿnemew kewekrel kÿket entewlem veteluala egÿhazÿ eppeytesre nem fyzettel telyesseguel meg 7/15
ii. 	nemÿnemew nagy vyzeluewl: kyt nem mehetuala által 18/6
iii. 	Es nem nytya meg nekewnk 30/9
iv. 	hogÿ en lelkem semegÿben nem zegÿengett meg engemett 48/9 
v. 	gondola hogy eleztebe tekelletest nem vakartauolna el 67/1
vi. 	kyknec nem hyrdetem meg ew kegyetlensegeket 95/19
vii. 	hogÿ kewsded fratereknek zerzete es essÿ nem fogyadcoznak meg ytellet napiglan 104/4
viii. 	hogy nem vernek vala kyt meg sem nem teznek gonozt valakynek ez zemelyben 105/17
ix. 	De ha egyenbe mendent kerendetek nem halgatnak meg tÿteket 105/19
x. 	De ezek nem alnak erewsen kyserteteknek ellene 111/4 
xi. 	Vgÿ hogÿ az baratok ewtett nem vonhattyakuala el labaÿtol 142/23

	Míg a tagadott igekötős igék esetében az egyenes szórend a gyakoribb, az egyéb igemódosítós igék, különösen a tagadott ige-névszói állítmány esetében a fordított szórend az általánosabb. Vö.:

(9)
i. 	Es meglen nem voltakuolna megfoglalt helyek 13/6
ii. 	mert hogy nem vagy melto yrgalmassagott lelned 34/6
iii. 	hogÿ nem vagÿ melto yrgalmassagott lewlned 34/19
iv. 	Ezzebe ueuen hogy zent ferenc nem volna ott 43/3
v. 	hogÿ ew nem volna ÿduewzewlewkkewzewluala 50/4
vi. 	mert te nem uagÿ yduewzewlendewk kewzewl 50/21
vii. 	hogÿ mÿglen ez vÿlagban lez sonha nem lez zomoro 55/7
viii. 	hogÿ sonha nem volt az varasban vr iesus cristusnak kynyarol olyatan hallot syralm 59/3
ix. 	Nem voltam ragadozo alamÿzna keresesekben 78/23
x. 	hogÿ nem ment egÿeb zerzetnek 85/9
xi. 	mert ott nem valanak lako helyek 107/9
xii. 	Es yollehett ew bennek nem voltakuolna erdelmes mÿuelkedetek 110/16
xiii. 	mert nem marad teb nep mend ez vÿlagban 112/2
xiv. 	nem marad touaba vÿlagossag 112/18
xv.	Te nem vagÿ zep ember 127/7
xvi.	te ne[m] vagÿ nagy tudomanyw es bewlczesegew 127/7
xvii.	te ne[m] vagÿ nemes 127/8
xviii. nem vagyonk meltok yly nagÿ kenczewl 130/17
xix. hogÿ senkynek nem vala ketseg 136/12

Az igemódosító csupán 6 esetben előzi meg a tagadószót:

(10) 
i. Es ydeÿt varuan mÿkoron senky yelen nem uolna 67/2
ii. es ennekem sem egÿkeppen ellenem ne merÿ mondanod 103/3
iii. ky kewnuek semmyre yok nem leznek 109/11
iv. De mÿkoron pap nem voltuolna 131/16
v. hogÿ meltok nem vagyonk 132/25
vi. ezekrewl kyk leznekuala semmÿt mendenestewlfogua[n] ezebe nem vezenuala 156/25

	Érdekes összefüggés figyelhető meg a tagadószó helye és a se-kifejezések (se-névmások, illetve sem) jelenléte között. A 11 fordított szórendű igekötős mondat közül csak egyetlen egyben találunk a tagadás előtt se-kifejezést (az ’egyszer sem’ jelentésű sem egyben-t). A 19 egyenes szórendű tagadott igekötős mondat közül viszont 11-ben se-névmás, illetve sem szerepel a tagadott igekötős ige előtt. A 19 fordított, ige–igemódosító szórendű mondatból csupán háromban szerepel se-kifejezés, viszont a 6 egyenes szórendű tagadott igemódosítós mondatból négyben se-kifejezés áll az ’igemódosító+tagadott ige’ lánc előtt. Azaz, míg a fordított szórendű tagadott mondatoknak csupán 13%-ában van a tagadószó előtt se-kifejezés, az egyenes szórendű mondatoknak 60%-ában. Ezt az összefüggés arra utal, hogy elsősorban akkor kell a tagadott igének a predikátumrész élére, a tagadott mondatszakaszt megelőző és vezérlő pozícióban emelkednie, amikor a tagadás hatókörét nem jelzi se-névmás, ill. sem.
	Összefoglalva a 3. részben bemutatott tényeket: A Jókai-kódex 55 igemódosítót is tartalmazó tagadott mondatából 30-ban az igemódosító követi a tagadott igét, 25-ben pedig megelőzi. Az igemódosító – tagadószó – ige sorrend többnyire se-kifejezést követően fordul elő.
  
4. A se-névmások és a tagadás
A mai magyarban az általános és határozatlan névmások tagadó környezetben tagadó alakban jelennek meg, azaz, tagadó egyeztetésben vesznek részt. A se-névmások azonban nem hordozói a tagadásnak, hiszen önállóan nem állhatnak, csak tagadószóval együtt, és használatuk jelentéstanilag nem eredményez többszörös tagadást:

(11)a. Soha senki semmit nem hozott.
vö.  b.*Soha senki semmit hozott.

Ma csak néhány nyelvi kövületben találunk tagadószó nélküli se-névmást, például:

(12) semmirekellő, semmittevés, semmibe vesz, semmitmondó 

A tagadás hatókörébe eső egyszer határozószó, illetve határozatlan névelős NP a mai magyarban kötelezően sem minimalizáló partikulával jár együtt. Ige utáni helyzetben e kifejezések is megkívánják a tagadószó jelenlétét:

(13)a. Nem indult el egy ember sem.
      b. Nem indult el egyik ember sem.
      c. Nem indult el egyszer sem.

A Jókai-kódexben mind a se-névmások, mind a sem-es határozatlan kifejezések előfordulhatnak tagadószó nélkül is. Legalább kilenc olyan mondatot találunk, melyben a sem, illetve a se-névmás tagadószó nélkül áll, azaz, a se-kifejezés maga a tagadás hordozója: 

(14)
i. mendenestewlfoguan maganac semÿtt meg tarttuan 8/21
ii. ystentewl megualuan semmÿt velek vÿseluen 20/8
iii. mendenestewlfoguan semegÿben megharaguuan auagÿ zuguan 21/11
iv. ky ew kerelmenek sem egÿ haznalattÿat aloytuan 153/18
v. kynek bodog ferencz monda magat alazatost lennÿ semmÿ tudonak 95/20
vi. ezenne nappokban mendenestewlfoguan Semegÿben meghaboroltattatot 21/22
vii. es nemÿ zakadozt gyekenek ualanak alattak es azokes semmÿre valanak ÿok 86/21 
viii. Semmÿ ygazb ezeknel 93/1
ix. semegyk mendenestewlfoguan indoltatykuala 139/17

Felmerülhet, hogy e példákban latin hatásra maradt el a tagadószó – ez a lehetőség azonban többféle megfontolásból is kizárható. Egyrészt a latin eredetihez általában csak akkor ragaszkodik szolgaian a Jókai-kódex szövegének fordítója, ha ez nem vezet agrammatikalitáshoz, a magyar szöveg helytelenségéhez, hanem legfeljebb némileg jelölt szórendet eredményez. Ha vannak is inkoherens mondatok a Jókai-kódexben, azok nyilvánvalóan a latin szöveg meg nem értéséből fakadnak. Másrészt, ha a latin interferenciájáról volna szó, a tagadószóhiány esetlegesen fordulna elő; valójában azonban szabályokat követ. A kilenc példából ötben vagy hatban nem-véges, igenevet tartalmazó mondatban áll tagadószó nélkül a se-kifejezés – lásd a (14i-vi) alatti példákat. A Jókai-kódex igeneves mondataiban kizárólag tagadószó nélküli se-kifejezést találunk. Az igeneves kifejezések esetadás szempontjából is archaikusak (a tárgyuk gyakran ragtalan – l. (14v)), ezért nem meglepő, hogy a tagadó szerkezetek közül is az archaikusabbnak tetsző fordul elő bennük. 
Az sem véletlenszerű, hogy mely se-kifejezések engedik meg a tagadószó hiányát: a semmi, sem egy, semegyik és semegyben, azaz pontosan azok, melyek változatlan formában tartalmazzák az es nem-ből összevont sem-et. Ha a tagadószóhiány a latin szolgai utánzásából fakadna, akkor a senki, soha esetében is előfordulna.
A Jókai-kódex se-kifejezést tartalmazó de tagadószó nélküli mondataiban azért sem kell latin hatást keresnünk, mert ez a szerkezet – ha szűkebb körben és módosult formában is – a mai magyarban is használatos. Ha egy tagadás hatókörébe eső, sem-mel ellátott határozatlan kifejezés az ige előtt áll, nem kell mellette a nem tagadószót kitenni. Vessük össze a (13) alatti mai magyar példákat a (15) alatti változatokkal:

(15)a. Egy ember sem indult el.
       b. Egyik ember sem indult el.
       c. Egyszer sem indult el. 

Ugyanakkor a mai magyarban a sem partikula – az ómagyar (14iii, iv, vi, ix) példákkal ellentétben – nem a határozatlan kifejezés előtt, hanem utána, a tagadószó szórendi helyén jelenik meg, s ez megkönnyítheti tagadószóként való értelmezését.
Végül az is a Jókai-kódex tagadószóhiányos szerkezeteinek eredetisége mellett szól, hogy a Halotti beszédben megvan az előzményük: 

(16) isa es num igg ember mulchotia ez vermut 

E példa nemcsak azt tanúsítja, hogy a se-kifejezések előzménye a XII. században külön tagadószó nélkül állt, hanem a külön tagadószó hiányát is megmagyarázza: a se-kifejezések maguk tartalmazzák a tagadószót. A sem az es num, es nem összeolvadásából jött létre, de minden bizonnyal így keletkeztek a se-névmások is: a senki az es nem ki-ből, a semmi az es nem mi-ből, a sonha, soha az es num ha-ból (feltételezve a tagadószó hangrendi illeszkedését). A Jókai-kódex (14) alatti mondataiban nyilvánvalóan azért nem kellett kitenni a nem tagadószót, mert a semmi, sem egy, semegyik, semegyben alakokban még felismerhető volt az es partikulával összeolvadt nem. A (14) alatti mondatok tehát hasonlóan értelmeződtek mint az alábbi, szintén Jókai-kódex-beli példa, melyben a nem nem szomszédos a hatókörébe eső, egzisztenciális értelmű mit névmással (a mit nem lett fókuszpozícióba kiemelve), így nem történik meg a nem és a mit összeolvadása:  

(17) de az egÿebekrewl nem tudok mÿtt  45/18

	Ugyanakkor a Jókai-kódex véges mondataiban a sem egy, semegyik, semmi a nem tagadószóval együtt is előfordul, a senki, sonha pedig mindig nem tagadószóval jár együtt – lásd a (18) alatti példákat. Az a tény, hogy a tagadószó először a sonha és a senki mellett jelent meg kötelező erővel, arra utal, hogy a tagadószó ismételt kitételét a se-kifejezésben rejlő tagadószó fonológiai és jelentéstani elhományosulása tette szükségessé. 

(18)
i.	Semegÿkeppen nem lehett hug ez frater… 3/16
ii.	hogÿ te bezzedythez mendenestewl foguan semmÿt nem haÿla 10/18
iii.	de zent fferenc semmy eledelt vele nem vÿn hanemczac ket kÿs keneret 27/1
iv.	holot meglen semmÿ nemuala hanemczak faknak agyban egÿ zegen czÿnalt haylok 40/18
v.	hogy en lelkem semegyben nem zegyengett meg engemet 48/10
vi.	kyben semegÿ nugodalmat nem akaruala ew sebÿnek vettnÿ 65/14
vii.	vgÿ hogÿ mendenestewlfoguan semmÿ meg nem ÿelennek 66/19
viii.	ky kewnuek semmyre yok nem leznek 109/11
ix.	De meg nÿttuan az  kapput  senkett nem lele 17/15
x.	hogÿ ezt senkynek megnem ÿelentene 27/4
xi.	Es ydeÿt varuan mÿkoron senky yelen nem uolna 67/3
xii.	Es hogÿ senkÿ ez zerzetnekmyatta bewlczesegebelewl sokka nem elhett 104/7
xiii.	hogÿ senkÿ nem lezen kÿ hordozhatna te zerzetedet 112/15
xiv.	hogÿ senkynek nem vala ketseg 136/13
xv.	senkyt megnem sertuala 153/1
xvi.  kÿtt sonha nem latamuala ez vilagban 47/15
xvii. Es sonha megnem sert tyteket valamÿben 151/18

A felszólító-, illetve kötőmódú példákban a ne tagadószó a sem egy, semegyik mellett is mindig ki van téve. Ha nem véletlenről van szó, a ne kötelező voltát az magyarázhatja, hogy a ne a tagadáson kívül a módjegynek is hordozója. Vö. 

(19)	i.	Hogÿ semegÿ frater az zerzetben hust ne ennek 17/6
	ii.	Es az frateroknak ez hatalmat semegÿk ne valÿa te raÿtad 24/21
	iii.	es ennekem sem egÿkeppen ellenem ne merÿ mondanod 103/3

	A mellérendelő szerkezeteket összekapcsoló sem…sem… a mai magyarban elsősorban az is…is…-nek a tagadás kontextusában  megjelenő, a tagadással egyeztetett megfelelője; ennek megfelelően igetagadáskor kötelező a sem-ek mellett a nem kitétele. Ugyanakkor névszói állítmány esetén a sem lehet a tagadás hordozója is, bár a nem elhagyása némileg archaikusnak érzik:

(20)a. János sem nem énekelt, sem nem táncolt.
      b. János sem (nem) bűnös, sem (nem) áldozat.

A Jókai-kódexben az igetagadást tartalmazó példákra is a (20b)-ben megfigyelhető opcionalitás volt jellemző:

(21) Te hat zent ferenc sem magat valta az heÿlbelewl sem arczaÿat le nem haÿta menbewl                 16/4

Összefoglalva a se-kifejezések és a tagadás viszonyával kapcsolatos megfigyeléseinket: a Jókai-kódex korában azok a se-kifejezések, melyek módosulatlan formában tartalmazzák a sem partikulát, önmagukban is képesek a tagadás kifejezésére. Az egyéb szempontból is archaikusabbnak látszó igeneves mondatokban mindig hiányzik mellőlük a tagadószó. Véges mondatokban ritkábban találunk tagadó erejű, tagadószó nélküli se-kifejezést. 

5. A sem enklitikummá válása
A tagadás hatókörében álló határozatlan főnevet, illetve egzisztenciális kvantort a mai magyarban hozzá simulva, enklitikumként követi a sem (egy ember sem, egyszer sem). Mint a (19) alatti példák illusztrálják, a Jókai-kódexben a sem még többnyire megelőzi a határozatlan kifejezést, tehát egy fráter sem helyett sem egy fráter, egyik sem helyett sem egyik, egyben sem ’egyszer sem’ helyett sem egyben, egyképpen sem helyett sem egyképpen áll. A Jókai-kódex két példája már azt a változást is megelőlegezi, melynek eredményeképpen a sem enklitikummá lett – l. (22a,b). E példákban a sem enklitikum ige előtti helyzetben a tagadás hordozójának szerepét is betölti – akárcsak a mai magyarban. Bár a helyesírás tanúsága szerint (22a,b)-ben a sem az egzisztenciális elemhez simul, pozícióját tekintve tagadószóként közvetlenül az ige előtt áll, és, mint (22a) mutatja, tagadószó módjára az igét is magához vonzza az igemódosító mögül: 

(22)a. Es frater bernald egÿelsem vewue ezebe 9/24
       b. az tonak…zÿgetebe kÿben meglen egÿ embersem lakottuala 26/18

Az alábbi példa érdekes átmeneti változatnak látszik: 

(23) Es hogÿ ottegyel Semegÿ lakas semuala holot feÿet le haÿtana 27/9

E példában a határozatlan NP előtt is jelen van a sem, ugyanakkor a tagadószó helyén is sem-et találunk nem helyett. Talán ez az átmeneti szerkezet magyarázhatja a sem egy ember –> egy ember sem szórendi változást: az alakilag a sem-hez hasonuló tagadószó a megelőző határozatlan NP-hez simulva feleslegessé tette az NP előtti sem-et. A szerkezet tehát feltehetőleg az alábbi lépésekben alakult át:

(24)	a. sem egy N V: 
    ky ew kerelmenek sem egÿ haznalattÿat aloytuan 153/18  
–>	b. sem egy N nem V:
    kyben semegÿ nugodalmat nem akaruala ew sebÿnek vettnÿ 65/14 
–> 	c. sem egy N sem V:
    Es hogÿ ottegyel Semegÿ lakas semuala holot feÿet le haÿtana 27/9
 –> 	d. egy N sem V:
    az tonak…zÿgetebe kÿben meglen egÿ embersem lakottuala 26/18

Ugyanakkor a Jókai-kódexben még nincs példa a nem lakott egy ember sem változatra. Az ige utáni se-kifejezések is hiányoznak. Csupán két példában áll a se-névmás a tagadott ige utáni mondatszakaszban – egy-egy terjedelmes ellentétes mellérendelő szerkezet elemeként, valószínűleg jobboldali extrapozíció eredményeképpen:

(25)a. Es nem zeretek egÿebet semmÿt hanem czak tegedet 47/19)
      b. Azert nenczen semÿm hanem Czak engalya ruham 46/24

A Jókai-kódexben nem találunk senki sem, soha sem, semmit sem típusú, sem minimalizáló partikulával nyomatékosított se-névmást, valamint a tagadott ige utáni János sem típusú kifejezést sem. 
Összegezve a 3-4-5. részben rendszerezett legfontosabb tényeket: a Jókai-kódex tagadó szerkezetei két alapvető szempontból különböznek a mai magyar tagadó szerkezetektől. Egyrészt a tagadószó az eseteknek csaknem a felében (elsősorban a se-kifejezést tartalmazó mondatokban) nem megelőzi a fordított szórendű ige-igemódosító láncot, hanem az egyenes szórendben álló igemódosító és ige közé férkőzik. Másrészt azok a se-kifejezések, melyek felismerhetően tartalmazzák a sem-et, nem kívánnak – sőt, igeneves mondatban nem is engednek meg – maguk mellett tagadószót, azaz, maguk is képesek a tagadás kifejezésére. A se-kifejezések lényegében mindig az ige előtti mondatszakaszban fordulnak elő. A sem enklitikummá válása még alig indult meg; a se-névmás+sem kombináció még nem létezik. A következő részben e tények szerkezeti magyarázatára, majd a feltételezett szerkezetektől a mai magyar tagadó mondatokig vezető út felvázolására törekszem.

6. A tagadó mondatok szerkezete 
A Jókai-kódex-beli tagadó mondatszerkezetek megállapításához induljunk ki a legösszetettebb esetekből: melyek se-kifejezést és igekötőt is tartalmaznak. Ezeknek négyféle mintázatát figyeltük meg. Kérdés, hogy e mondattípusok szerkezetileg és történetileg hogyan viszonyulnak egymáshoz.
	A se-kifejezést és igekötőt tartalmazó tagadó mondatokban az alábbi mintázatokat találtuk:
I. se-kifejezés – igemódosító – ige, pl.:
(26) ezenne nappokban mendenestewlfoguan Semegÿben meghaboroltattatot 21/22

II. se-kifejezés – ige – igemódosító, pl.:
(27) es azokes semmÿre valanak ÿok 86/21 

III. se-kifejezés – igemódosító – tagadószó – ige, pl.:
(28) hogÿ ezt senkÿnek megnem ÿelentene 27/4

IV. se-kifejezés – tagadószó – ige – igemódosító, pl.:
(29) hogÿ en lelkem semegÿben nem zegÿengett meg engemett 48/9 

A mondatokhoz rendelendő szerkezetek két feltételezésen alapulnak. Az első, empirikus érven alapuló feltételezés az, hogy a fordított, ige–igemódosító sorrend igemozgatás eredménye. Többek közt a (8i) alatti, (30) alatt megismételt példából következtethetünk erre:

(30) Te nemÿnemew kewekrel kÿket entewlem veteluala egÿhazÿ eppeÿtesre nem fyzettel telyesseguel meg 7/15

A telyesseguel hatókörrel bír a meg fyzettel felett; minden bizonnyal a meg fyzettel kezdetű kifejezéshez csatolódik baloldali adjunktumként. A kiinduló szerkezetben tehát telyesseguel meg fyzettel sorrendnek kell lennie; tagadáskor ebből emelődik ki az ige az igekötőn és a fokhatározón keresztül a nem tagadószó mellé. A második, a generatív szintaxiselméletben gyökerező feltételezés: a tagadással együttjáró igemozgatást egy NegP-vé kiterjesztett negatív operátor váltja ki.
Az I. típusú szerkezetben a tagadást hordozó se-kifejezés nem jár együtt igemozgatással, ezért nem NegP projekcióban helyezem el, hanem a mondat topikot követő állítmányi részéhez csatolom. Ezáltal a tagadást hordozó, [+neg] jegyű se-kifejezés vezérli a tagadás hatókörét. A tagadás hatóköréül szolgáló kifejezés véges mondatban Temporalis Phrasis (TP), igeneves mondatban Participiumos Phrasis (PartP) kategóriájú. 
Ime az I. tagadástípushoz rendelt szerkezet:

  (31)          TopP

            …               PartP/TP

                  [+neg]XP         PartP/TP
                 semegyben
                                    Spec           Part’/T’
                                    meg
                                                Prt/T
                                        háboroltattatott        

A se-kifejezés csatolt pozíciójából az is következik, hogy bár a se-kifejezés mindig megelőzi az igemódosítós igét, nem szükségszerűen szomszédos vele, hiszen a PartP-hez, illetve TP-hez egyéb elemek, például szabad határozók is csatolhatók, ahogyan az alábbi példákban  tapasztaljuk: 

(32)a. ystentewl megualuan semmÿt velek vÿseluen 20/8
      b. semegyk mendenestewlfoguan indoltatykuala 139/17

A II. tagadástípust csak egyetlen példa képviseli. Ebben a se-kifejezés igemozgatást vált ki, ezért egy NegP projekció specifikálójában helyezem el: 

(33)                  TopP

       …                  NegP

                  Spec                  Neg’
               semmire
                                  Neg               TP
                                valának
                                              Spec             T’
                                               jók
                                                           T    
                                                            t             …

A III. tagadástípus esetében az állítmányi rész bal szélén álló se-kifejezés az igemódosító és az ige közé ékelődő tagadószóval jár együtt. Ugyanakkor a se-kifejezésnek nem kell szomszédosnak lennie az igemódosítóval, vö.:

(34)a. De aldott cristus sonha hÿwembernek zÿuett meg nem kemeneÿtÿ 52/25
      b. vgÿ vakarom el hogÿ sonha touaba meg nem ÿelennek 67/17

Azt feltételezem, hogy a se-kifejezés a (33) alatti szerkezethez hasonlóan a TP-hez, a nem tagadószó pedig a T-be emelt időjeles igéhez csatolódik:

(35)                TopP

              …                 TP

                  [+neg]XP             TP
                   senkinek
                                      Spec              T’
                                      meg
                                                  V+T                                                           

                                          nem           V+T
                                                        jelentené

A IV. tagadástípus, melyben a se-kifejezést követő tagadószó igemozgatással jár együtt, megerősíti, hogy se-kifejezés jelenlétében ritka az igemozgatás: csak három példát találunk rá a Jókai-kódexben. E példákban a tagadott ige megelőzi az igemódosítót, és szomszédos a se-kifejezéssel. Mindkét sajátság következik az alábbi szerkezetből, melyben a tagadott ige a NegP projekció fejében található:

(36)                   TopP

       …                  NegP

                  Spec                Neg’
             semegyben
                                  Neg               TP
                       nem szégyengett
                                                Spec             T’
                                                 meg
                                                           T    
                                                            t             …

Ami e négy szerkezet „származási” viszonyait illeti, a Halotti beszéd-beli példa alapján a külön tagadószó nélküli változatok, azaz (31) és (33) régebbiek lehetnek mint a tagadószavas (35) és (36). A nem megjelenését az magyarázhatja, hogy a se-kifejezésekben a fonológiai hasonulási folyamatok következtében lassan elhomályosult a tagadószó jelenléte, és a beszélők szükségesnek érezték a tagadásnak az igéhez csatolt tagadószóval való megerősítését. Idővel az igéhez csatolt tagadószó vette át a negáció hordozójának, a tagadó operátornak a szerepét, és a se-kifejezést tagadással egyeztetett kvantorként értelmezték újra. Ami az igemozgatás nélküli és az igemozgatásos szerkezetek viszonyát illet, Gugán (2008) megfigyelései szerint korai nyelvemlékeinkben az előbbiek vannak túlsúlyban, majd arányuk fokozatosan csökken, míg a mai magyarban csak minimális mértékben vannak jelen. E tendenciát visszavetítve, a (31) alatti, tagadószó és igemozgatás nélküli szerkezetből alakulhatott ki a tagadószó nélküli, igemozgatásos (33)-as szerkezet, és a (35) alatti, tagadószavas, igemozgatás nélküli szerkezetből fejlődhetett ki a tagadószavas és igemozgatásos (36)-os változat, a se-kifejezésnek adjunktumból Neg-specifikálóvá való átértelmezésével. 
	Érdekes megfigyelni, hogy a Jókai-kódexben a névszói állítmányt kiegészítő kopulát vetik legkövetkezetesebben igemozgatás alá – lásd a (9) alatti példákat. A kopula, melyet általában nem igeként, a V fejben, hanem inflexióhordozóként, a T fejben vesznek fel (vö. Kádár 2006), eleinte könnyebben elérhető célpontja lehetett a Neg fejbe való mozgatásnak, mint a valódi igék.
	Eddigi feltevéseimet és következtetéseimet fenntartva rendelek szerkezetet a se-névmás nélküli tagadó mondatokhoz is. Itt is négy változattal kell számolnunk:

V. tagadószó – fókusz – ige, pl: 
(37) nem paÿzual fegyuerkedet auagÿ pykonhokual de zent kerestnek yegyuel 147/13

VI. igemódosító – tagadószó – ige, pl: 
(38) nagy elÿg hogÿ meg nem haluala 65/23

VII. tagadószó – igei/névszói állítmány, pl: 
(39) hogÿ appastaloknak ideÿtelfuguan vÿlag nem vallot olÿ czudas embereketh 1/24

VIII. tagadószó – ige –igemódosító, pl:
(40) kyknec nem hyrdetem meg ew kegyetlensegeket 95/19

Amennyiben fenntartjuk, hogy az igemozgatás nélküli tagadó kifejezés adjunkcióval kerül beillesztésre, akkor az V. tagadástípusban a FocP-hez csatolódik a nem. A (37a) alatti példa világossá teszi, hogy a fókusztagadás nem konstituenstagadás, hanem a fókuszt és az igét is tartalmazó állítmányi rész tagadása. Azaz:

(41)      FocP

   nem               FocP

             Spec                  Foc’
          pajzzsal
                              Foc
                      fegyverkedett

Arra, hogy a fókusz igemozgatással jár együtt, az igekötőt is tartalmazó fókuszos példákból következtethetünk, például:
	
(42) … frater Bernald ky ezkeppen fordolot vala meg _ 2/17

A VI. alatti szerkezet lényegében azonos az egyenes szórendű tagadott igemódosítós igét tartalmazó, (33) alatti szerkezettel (attól eltekintve, hogy nincs benne adjungált se-kifejezés), ezért célszerű hasonló módon elemezni, a tagadószónak az igéhez való hozzácsatolását feltételezve:

 (43)                     TopP

                     …                 TP
                  
                                Spec             T’
                                meg
                                                  V+T                                                           

                                          nem           V+T
                                                         hal vala

Ezek után a VII. alatti, legegyszerűbb, igekötő nélküli tagadó mondat szerkezetét kell megállapítanunk. Ha igekötő jelenlétében V+T-hez csatolt nem-et feltételezünk, igekötő hiányában is azt kell feltételeznünk, az alábbi módon:

(44)  	 TopP

…                   TP

     	                        T’

        	   V+T               …

  	 nem           V+T
          	          vallott

A javasolt szerkezet szemantikai szempontból nem problematikus, hiszen egy kifejezést  a kifejezés fejéhez csatolt elemmel is módosíthatunk; a fejjel összeolvadó módosító a kifejezés egészét vezérelni fogja (legalábbis a vezérlés lazább, m-vezérlés értelmében). A nem-nek a TP-hez való csatolását azért kell elvetnünk, mert igekötőt tartalmazó TP-hez nem járulhat nem (a ’nem – igekötő – ige’  lánc egyetlen egyszer sem fordul elő a Jókai-kódexben). Ezt a nem szelekciós lehetőségeinek korlátozásával tudjuk kizárni: a nem csak igével vagy predikatív névszóval, valamint FocP-vel kombinálódhat.
	A VII. mondattípusban a tagadás igemozgatással jár együtt, ezért NegP-t feltételezünk. Az eddigiekből következően a NegP fejpozícióját a tagadott ige foglalja el:

(45)         TopP

…                  NegP

                      Neg’

            Neg                TP
    nem hirdetem
 	                       Spec                 T’
                         meg
                                      T 
                                       t

Mint a (7)-(10) alatti példákkal kapcsolatban megfigyeltük, a Jókai-kódex se-kifejezést tartalmazó mondatainak túlnyomó részében még nem megy végbe igemozgatás. Ez arra utal, hogy a tagadott ige mozgatásának igénye akkor merült fel, amikor a mondatban egyébként nem volt a tagadás hatókörét megelőző és k-vezérlő elem. Azaz, a (45) alatti szerkezet kialakulását a hatókörértelmezés elvének szigorú változata motiválhatta: az a kívánalom, hogy az operátorok k-vezéreljék és megelőzzék hatókörüket. Ez az elv az igekötők kialakulása előtt igemozgatás nélkül is érvényesülhetett, az igekötőrendszer kiépülése után viszont az igéhez csatolt tagadószó már nem k-vezérelte a szemantikailag a hatókörébe tartozó igekötőt. 

7. Konklúzió. A Jespersen-féle negatív ciklus a magyarban
	Otto Jespersen (1917) megfigyelése szerint a tagadó mondatok változása – legalábbis az indo-európai nyelvekben – hasonló köröket írt le. A változás négy lépésben ment végbe:
1. A tagadást negatív jelölő fejezi ki.
2. A tagadást egy negatív jelölő és egy negatív határozószó vagy negatív főnévi csoport kombinációja fejezi ki.
3. A negatív határozószó vagy főnévi csoport veszi át a tagadás jelölését; az eredeti negatív jelölő opcionálissá válik.
4. Az eredeti negatív jelölő kihal.
	Jespersennél az eredeti tagadószót szemantikai kopása, meggyengülése miatt kell további negatív elemmel megerősíteni. Ans van Kemenade (2000) szerint a negatív ciklust nem szemantikai, hanem szintaktikai tényező mozgatja: a módosító szerepű tagadó adverbium vagy főnévi kifejezés akkor veszi fel a tagadás hordozójának szerepét, amikor módosító, specifikáló elemből tagadó kifejezés (NegP) alaptagjává válik. Ennek szintaktikai jele, hogy képes lesz magához vonzani az igét.
	A Jókai-kódex adatai alapján a magyarban mind a Jespersen-i, mind a van Kemenade-i értelemben felismerhető a negatív ciklus. A tagadószót inkorporáló se-kifejezések képviselik a ciklus 1. stádiumát. A 2. stádiumban a se-névmások mellett megjelenik az igéhez csatolt, feltehetőleg negatív határozószóként funkcionáló nem. A 3. stádiumban a nem veszi át a tagadás jelölésének szerepét, és a 4. stádiumnak megfelelően a se-névmásokba inkorporálódott tagadószó tagadó szerepe megszűnik. Mint van Kemenade jósolja, a nem az igéhez csatolt adverbiumból olyan negatív fejjé válik, mely igemozgatást indukál.
	A mai magyarban uralkodó tagadó szerkezet lényegében a (45)/(36) alatti szerkezet továbbélése, bár az újabb elemzésekből (pl. Surányi (2006a,b), Olsvay (2006), É. Kiss (2009)) kirajzolódó kép szerint ma indokoltabbnak látszik a nem tagadószót a NegP specifikálójában, az igét a NegP fejében, a negatív kvantorokat pedig a NegP-hez csatolva elhelyezni. A negatív kvantorok adjunkciós elemzésének az az előnye, hogy a hozzácsatolásnak nincs kötött iránya, azaz, egy negatív kvantor akár balról, akár jobbról hozzácsatolható a hatóköréül szolgáló kifejezéshez; így az adjunkciós elemzés arról is számot tud adni, hogy a mai magyarban a negatív kvantorok az ige utáni mondatszakaszban is megjelenhetnek.
	A mai magyarban nemcsak a Jókai-kódex korában már megindult változások mutathatók ki. A tagadást követő negatív kvantorokon felbukkant a sem minimalizáló partikula, azaz, a senki, semmi mellett megjelent a senki sem, semmi sem. Nincs kizárva, hogy ez a nem tagadószó gyengülésének, a negatív ciklus továbbfordulásának első jele.

Hivatkozások:
É. Kiss Katalin 2009: Negative quantifiers in Hungarian, in Marcel den Dikken – Robert M. Vago szerk.: Approaches to Hungarian 11. Papers from the 2007 New York Conference, Amsterdam, John Benjamins, 93-118. 
Gugán Katalin 2008: Az egyszerű mondat története, kézirat, Budapest, MTA Nyelvtudományi Intézet.
Jespersen, Otto 1917: Negation in English and other language, Koppenhága, A. F. Høst.
Kádár Edit 2006: A kopula és a nominális mondat a magyarban, PhD. disszertáció, Kolozsvár, Babeş-Bolyai Egyetem.
Kemenade, Ans van 2000: Jespersen’s cycle revisited: Formal properties of grammaticalization, in Susan Pintzuk, George Tsuolas és Anthony Warner szerk.: Diachronic Syntax. Models and Mechanisms, Oxford, Oxford University Press, 51-74.
Olsvay Csaba 2006: Negative universal quantifiers in Hungarian, Lingua 116: 245-270.
Surányi Balázs 2006a: Predicates, negative quantifiers and focus: specificity and quantificationality of n-words, in É. Kiss Katalin szerk.: Event structure and the left periphery, Dordrecht, Springer, 255-286. 
Surányi Balázs 2006b: Quantifiers and focus in negative concord, Lingua 116: 272-313.